Acest film e adaptat după romanul omonim al lui Giuliano da Empoli.
Deși inspirat din evenimente istorice, rămâne o operă de ficțiune.
Personajele, replicile și opiniile lor sunt fictive.
De când Vadim Baranov nu mai era consilierul
lui Vladimir Vladimirovici Putin, Țarul,
legendele despre el s-au înmulțit, nicidecum nu s-au stins.
Cei mai mulți oameni puternici își trag aura din funcție.
Când o pierd, e ca și cum ar fi scoși din priză.
Baranov era din alt aluat.
Unii ziceau că s-a retras la o mănăstire de pe Muntele Athos.
Alții jurau că l-au văzut în Ibiza,
înconjurat de fotomodele drogate.
Iar alții susțineau că l-au zărit pe frontul din Donbas.
Vadim Baranov înainta prin viață într-un vârtej de enigme.
Singura certitudine era influența sa asupra Țarului.
În 15 ani în slujba lui,
a contribuit decisiv la extinderea puterii sale.
Era numit Vrăjitorul din Kremlin,
noul Rasputin.
Dădea buzna în biroul Președintelui în toiul nopții,
pentru a rezolva treburi urgente.
Sau poate Țarul însuși îl convoca pe linia directă.
Uneori li se alătura un ministru important
sau șeful unei mari companii de stat.
Dar acești martori nu clarificau deloc
activitățile nocturne ale Țarului și ale consilierului său.
Când am revenit la Moscova, la câțiva ani după dispariția lui,
amintirea lui Baranov încă plutea ca o umbră.
Presa persista să-i atribuie
cele mai obscure măsuri ale Kremlinului.
Cât despre mine,
recentul meu eseu din Foreign Affairs stârnise ceva vâlvă.
Se intitula: „Vadim Baranov și inventarea democrației false”.
- Dacă aveți nevoie, formați 9. - Mulțumesc.
- O zi bună, dle Rowland. - Și dumneavoastră.
Eram în concediu sabatic de la Yale,
ca să scriu prima biografie a lui Evgheni Zamiatin,
mare scriitor rus
și un adversar timpuriu al regimului stalinist.
Mă plimbam prin frigul iernii
și răsfoiam cărți vechi.
Zamiatin a devenit obsesia mea.
Era un vizionar.
Nu doar în privința lui Stalin, ci a tuturor viitorilor dictatori.
De la oligarhii din Silicon Valley la partidul unic chinez.
De la Mark Zuckerberg la Xi Jinping.
Romanul său distopic, "Noi"
l-a inspirat pe George Orwell pentru 1984.
Zamiatin se citește în universitățile americane?
Zamiatin e oracolul epocii noastre.
Rămâneți mult la Moscova?
Am ceva să vă arăt.
La ieșirea din oraș,
păduri întunecate și nesfârșite se întindeau până în Siberia.
Curiozitatea îmi era amestecată cu teama.
În Rusia, lucrurile merg, în general, destul de bine.
Dar când merg prost, merg foarte prost.
Bună dimineața.
Vă rog să mă urmați, dle Rowland.
Să vă iau haina?
- Vă aduc niște ceai. Mulțumesc. - Mulțumesc.
Colecționați cărți vechi?
Nu le colecționez, le citesc.
Mare diferență.
Îl citiți pe Zamiatin?
Am să vă arăt ceva ce sigur o să să apreciați.
Știți ce e asta?
O scrisoare a lui Zamiatin către Stalin.
Îi cere voie să părăsească URSS.
„Dragă Iosif Vissarionovici.
Așa cum creștinii au inventat diavolul
pentru a personifica toate formele răului,
criticii au făcut din mine diavolul literaturii sovietice. ”
Zamiatin a înțeles prea multe, prea repede
și a comis imprudența de a scrie.
Luați loc.
Vladimir Baranov și Invenția Falsei Democrații.
- Ați citit-o? - Desigur.
V-ați luat timp s-o adnotați.
Sunt măgulit.
Să nu ne entuziasmăm prea tare.
Dar, spre deosebire de alții, dumitale ai înțeles ceva.
Nu mare lucru, dar ceva.
Mulțumesc.
Vă considerați un artist?
Să zicem că am jucat un rol secundar. Acum sunt la pensie.
Nu vă lipsește adrenalina?
Nu e plăcere mai mare decât să te trezești dimineața,
să-ți bei cafeaua
și să-ți duci fiica la școală.
Cum au reacționat ceilalți?
La plecarea mea? Prost, evident.
La curte se iartă orice: hoții, asasinii, trădătorii.
Dar nu și dezertorii.
„Nu vrei lucrul pentru care noi suntem gata să ucidem? ”
Și Țarul?
Țarul e altă poveste.
Tatălui meu îi era frică de această bibliotecă.
I-a aparținut bunicului meu.
Custine, Gracián, Machiavelli...
Scepticii, cei deziluzionați.
Nu tocmai doxa sovietică.
Dar, spre cinstea lui, n-a încercat niciodată să mi le ia.
Tatăl dv.?
A ajuns directorul Academiei de Științe Sociale a Partidului.
Singurul lui scop era să evite să fie trezit în zori
de KGB-ul care bătea la ușă.
În poziția lui, n-ar fi trebuit să-l îngrijoreze.
Nimeni nu era în Uniunea Sovietică.
Nimeni nu e în siguranță în Rusia, punct.
Nici eu.
Nici măcar dumneavoastră.
În copilărie,
cel mai râvnit privilegiu era Kremliovka,
un coș cu merinde rezervat aparatcicilor.
Ce mâncăm azi?
Pirojki cu somon,
cotlete de miel.
În fond, problema mea este că am avut o copilărie fericită.
În Rusia, nu e ceva normal.
Toată elita rusă a cunoscut mizeria sovietică,
înainte de a ajunge în vilele de pe Coasta de Azur.
Încă nu și-au revenit.
Chiar și Țarul:
„Eu, puștiul crescut într-o kommunalka,
în fundul unei curți jegoase din Sankt Petersburg,
iată-mă primit la Palatul Buckingham! ”
- Lucrurile s-au schimbat. - Nu chiar atât de mult.
La voi banii sunt esențiali.
În Rusia, contează proximitatea față de putere.
Sistemul sovietic se baza pe privilegii, nu pe bani.
Ieri nu existau. Mâine, cine știe?
Mai bine îi spargi pe toți acum.
Știți ce este o vertușka?
Un telefon fără disc,
prin care ștabii de Partid puteau comunica direct cu tine.
Să ai unul era un semn de reușită.
Priviți. Asta e o vertușka.
Gri, ca tot ce e sovietic.
Dacă vi se pare că Moscova e gri, încercați Washingtonul.
Acolo nu sunt gri, sunt morți.
Oricum, am interdicție de a intra în SUA și Europa.
- Tatăl dv. mai trăiește? - Nu.
În lumea lui, ar fi putut rezista mult timp.
Dar a apărut Gorbaciov cu paharul lui de lapte.
Pahar de lapte?
Nu trebuia să-l asculți pe Gorbaciov ca să știi că va distruge URSS.
Era de ajuns să-l privești.
Urca la tribună și i se aducea un pahar cu lapte.
Apoi a dublat prețul la vodcă
și a încercat să-i treacă pe toți pe lapte.
În Rusia!
Vă dați seama?
Nu-i de mirare că totul s-a dus de râpă.
A fost sfârșitul comunismului și al tatălui meu.
A pierdut totul.
Slujba, privilegiile, reputația.
Dar dumneavoastră? Ce făceați pe atunci?
Tatăl meu voia să devin diplomat.
Dar n-aveam chef să studiez. Făceam tot felul de munci.
Vindeam televizoare, casetofoane.
Mergea bine.
Am început să câștig mult mai mult decât tatăl meu.
Eram un puști ignorant.
De aceea m-am adaptat mai bine la noua lume.
NOII RUȘI
La începutul anilor '90, Moscova era un oraș dinamic.
Au fost câțiva ani scurți, plini de speranță.
În fiecare săptămână apăreau cărți interzise.
Soljenițîn, Pasternak, Bulgakov...
Revistele de artă și literatură se vindeau cu milioanele.
Apetitul rușilor pentru libertate era insațiabil.
M-am înscris la Academia de Artă Dramatică din Moscova
și m-am scufundat în viața dezmățată a actorilor.
Aveam 20 de ani și o lume nouă ni se deschidea,
exact atunci când aveam forța s-o cucerim.
Deschide ușa!
Deschide ușa, idioato,
sau te sparg!
Eram prea entuziasmați ca să dormim mai mult de 3-4 ore pe noapte.
Eram convinși că ne venise rândul
să reconstruim societatea pe baze noi.
Puteai vedea piese venite din Europa,
să discuți până în zori cu actorii și regizorii.
Chiar credeți că libertatea va schimba totul,
că veți trăi într-o lume de cultură și poezie?
Generația noastră a respins sistemul.
Părinții noștri au plecat capul, nu noi.
Cu tot respectul,
comunismul a fost domnia culturii și poeziei.
Cum puteți spune asta?
Sub comunism, a fi un ratat
era singurul mod de a rămâne demn.
Măcar nu făceam pact cu diavolul.
Cără-te!
Du-te dracu'!
Perfect.
M-ai impresionat.
Zău?
Țineam să ți-o spun, pentru că mi se întâmplă rar.
Interesant.
Nu ești un neica nimeni.
- Ce te-a impresionat? - Tu.
Interpretarea ta.
Ce interpretare?
Nu tocmai ai cântat?
Numești asta cântat?
Tu cum îi zici?
O porcărie la modă.
Am făcut-o ca o favoare.
Cui?
Agenților KGB care ne urmăresc.
Sunt încântată să le dau ceva cu care să-și pipereze rapoartele.
Păcat. Ai talent.
Ca să fac ce făceau newyorkezii acum 15 ani?
Ești un adevărat sovietic.
Crezi că lumea te așteaptă.
Tu nu ești o adevărată sovietică?
Părinții mei erau niște bieți nebuni.
Niște hipioți.
M-au târât din comunitate în comunitate.
Acum sunt bătrâni, bolnavi și nu mai cred în valorile lor.
Un lucru e sigur, n-o să sfârșesc ca ei.
Am un rol pentru tine.
Catadicsești să mă iei în serios?
Un rol.
Cum li se propun actrițelor?
Exact.
Din păcate,
nu sunt actriță și n-am nicio dorință să fiu.
Aș spune chiar că am făcut totul ca să nu fiu.
Îl cunoști pe Evgheni Zamiatin?
O icoană a avangardelor cel mai convenționale.
Nu e genul meu.
Cu tot respectul, te înșeli.
Pun în scenă romanul său, Noi, la Institutul de Artă Dramatică.
Îți asumi riscuri. Începi să mă interesezi.
- Ai mașină? - Da.
Du-mă acasă.
M-am săturat de petrecerea asta.
Te grăbești?
E prea repede pentru tine?
Nu știu cum am stabilit contactul cu planeta Ksenia,
dar am știut imediat că, chiar de-ar fi să trăiesc 1000 de ani,
n-aș mai întâlni niciodată pe cineva ca ea.
Toată lumea pe poziția de start.
Foarfece, D-503, pe poziții.
Ce scenă facem?
Aceeași, Iuri. Scena oglinzii.
Sunt așezată sau culcată?
Ești culcată, și când simți lumina Integralei, te așezi.
Repetați.
A fost excelent, mulțumesc.
Cina a fost prea dezinvoltă. Fiți mai mecanici.
- Integrala e gata? - Gata!
Continuați
și când simțiți lumina Integralei,
vă ridicați și mergeți spre ferestre.
Milana, ești gata?
Da!
Un caz urât!
Se pare că ați dezvoltat un suflet.
E foarte grav, doctore?
Incurabil.
Despre ce e vorba, mai exact? Nu înțeleg.
Cum să vă explic?
Să luăm o suprafață.
Oglinda asta.
Știți că o oglindă obișnuită reflectă realitatea.
Aceasta o absoarbe
și păstrează o urmă a tuturor lucrurilor.
Frații mei!
O știți cu toții,
în oraș se construiește o navă spațială: Integrala.
Jos Integrala! Jos cu ea!
Frații mei.
Integrala trebuie să ne aparțină.
Și ne va aparține.
Când se va înălța la cer pentru prima dată,
noi vom fi la bord.
Căci îl avem alături de noi pe Constructorul Integralei.
A părăsit orașul, a venit aici cu mine,
pentru a fi printre voi.
Trăiască Constructorul!
Ambițiile ei erau poate vagi,
dar teatrul de avangardă moscovit nu risca să i le potolească.
Știu. Am trăit anii aceia la Moscova.
Nu existau limite.
Totul se prăbușea și se reconstruia în același timp.
Era fascinant și înfricoșător deopotrivă.
Ksenia și cu mine trăiam într-o bulă,
când viața din jur deborda de posibilități.
În fiecare zi, un fost coleg venea la mine cu o idee,
o afacere de dezvoltat.
Mai întâi pe bicicleta bunicului său,
apoi într-un Bentley blindat, înconjurat de gărzi de corp.
Mai mult sau mai puțin, așa s-a întâmplat cu Dmitri.
- Sidorov? - Sidorov, da.
Dmitri Sidorov.
Îl cunoscusem la liceu.
Acum, conducea Tineretul Comunist la facultate.
Nu vă imaginați un aparatcic.
La sfârșitul anilor '80,
cooperativa studenților era incubatorul capitalismului rus.
Îmi plăcea să-mi povestească aventurile lui.
Voiam să scriu o piesă despre antreprenori ca el.
L-ai văzut pe Dmitri?
Acum 5 minute. Încearcă la bar.
O nouă clasă socială, apărută de nicăieri în câteva luni.
Era uimitor.
Vadia!
Mă bucur să te văd.
Cafeneaua asta a fost prima mea afacere,
dar m-a ajutat să lansez activități mai profitabile.
Nu toate legale.
Nu mai există legalitate. Să-ți povestesc ceva.
Nu mai scrie. Ascultă la mine.
Odată ca niciodată... am făcut rost de un stoc de coniac.
- Coniac fals. - Fals, adevărat, dă-l dracu'.
Îl pun la vânzare cu 50 de dolari sticla.
Auzi?
Nimic. Nimeni nu-l vrea.
Îl pun la 500 de dolari, se bat ca să-l cumpere.
Nu te-ai oprit la coniac.
Calculatoare, blugi prespălați, suveniruri, software...
prin intermediul cooperativei studențești.
Câteva țepe mici. Mi-e cam greu să te cred.
Nu te poate prosti nimeni!
Sunt niște anecdote ca să-ți amuzi spectatorii.
E o piesă de teatru.
Am inventat o schemă
ca să fluidizez plățile între companiile de stat.
Împrumut bani, avansez altora.
De fapt, asta se numește o bancă,
dar în țara asta, cine știe ce e aia o bancă?
Întrebări grele!
Într-adevăr, am creat prima bancă comercială din Rusia.
Cum? Găsisem o carte.
Băncile comerciale din țările capitaliste.
O lucrare remarcabilă.
Descria simplu și în detaliu funcționarea sistemului bancar.
Mi-am zis: nu-i rău!
Ați spune că sunteți lacom?
Absolut, da.
Nu eram, dar sunt tot mai lacom.
E un atu în meseria mea. Am o personalitate de bancher.
Îmi plac banii.
- Mișto costum. - Mișto cămașă.
Bună lectură!
Sunt cu un pas în urmă. Încă aveai mustață.
Jurnaliștii sunt mereu cu un pas în urmă. Nu te învăț eu asta.
Ce mustață de țăran.
Bine ai făcut că te-ai ras.
Cum merge piesa?
- Piesa despre tine? - Da.
- N-o s-o scriu. - De ce?
S-a terminat. Nu mai poți să-mi spui adevărul.
Ai dreptate.
Niciodată n-am putut să-ți spun totul.
Dar îmi spuneai un pic mai mult.
Deci, tu ești faimosul Dmitri?
Nu văd pe altul.
Vadim zice că faci 80 de milioane de ruble pe an.
- E adevărat? - Poate, nu știu.
Mai zice și că ești un golan.
Zău?
Nu-i nimic rău în asta.
Ulysse Nardin.
Un pic cam strident ca să fie elegant.
Strident? Zise fata cu un urs pe cap.
În lumea mea, e mai bine să fii strident decât elegant, pentru a fi respectat.
De aici și cravata aia oribilă.
Eugenio Marinella din Napoli, va bene!
Bellissima cravatta.
N-am auzit de el.
Normal. E un butic mic.
Merge prin lume pentru a face cravate la comandă.
Se fac cravate la comandă?
În lumea în care trăiesc eu, da.
Îți place șampania? Prea stridentă?
Ar fi trebuit să știu. Încă de la acea întâlnire, soarta mea era pecetluită.
Ksenia avea să-l aleagă pe Dmitri.
Vulgaritatea lui, energia lui.
El a simțit-o imediat.
Și eu la fel.
Dar mult timp am refuzat s-o cred.
Da?
Vin acum, vin!
- Pic prost? - Dimitri!
Voiam să vă fac o surpriză. Intrați.
Intrați!
Ți-e foame?
Am ceva strident!
Caviar!
Din acel moment,
Dmitri a început să vină tot mai des.
Iar eu care credeam că era din deferență pentru arta
căreia Ksenia și cu mine ne deciseserăm să ne dedicăm viețile.
De parcă cultura ar mai fi avut vreo priză pe lumea reală.
Îmi place zgomotul ăsta.
Lumea flamboaiantă a banilor era mediul natural al lui Dmitri.
Nimic nu l-ar fi putut abate de la ea.
Dar o voia pe Ksenia, așa că zăbovea alături de noi,
prin ruinele orașului morților.
Odată cu trecerea lunilor,
Ksenia a devenit tot mai sensibilă la dărnicia lui.
Tot ce marcase începuturile relației noastre,
lecturile, concertele, discuțiile până în zori,
lăsaseră locul unor activități mai concentrate pe bani.
Inaugurări de galerii și discoteci,
cine la White Sun sau la Ermitaj.
Ksenia era tot mai intoxicată de stilul de viață al lui Dmitri.
Vadia, dansează!
Vadia! Zâmbește!
Zâmbesc!
Comunismul a murit. E o lume întreagă de inventat.
Vei face parte din ea.
Lui Vadia nu prea-i place să iasă.
Tot ce-i place e să meargă acasă.
Îmi amintesc că m-am trezit într-o noapte și am privit-o îndelung.
Mă simțeam atât de obosit, deși încă nu făcusem nimic.
Cultivasem iluzia că Ksenia îmi va percepe măreția.
Dar zi de zi,
remarcam că modul în care mă privea se schimba.
Ceea ce luase forma ironiei se transforma în dispreț.
„Ești mai puternică decât mine pentru că nu mă iubești”,
voiam să-i spun.
Suferința mea nu făcea decât să-i sporească plictiseala.
Oprește.
Oprește!
Oprește mașina!
Vrei niște apă?
Dmitri, pentru a zecea oară, conduci prea brutal.
N-am ce face.
Lasă-l pe Vadim să conducă sau mă întorc cu autostopul.
Vrei să stai în spate?
Ești drăguță, dar mi-e și mai rău în spate.
Am uitat să-ți spun ceva.
Te ascult.
Plec.
Atât de mult îți pasă?
M-ai văzut cu Dmitri. Crezi că mi-a scăpat?
Între noi, e gata de mult.
Vino.
Nu mă deranjezi.
Mi-era teamă să nu te trezesc.
Așază-te.
Am în sfârșit o scuză să stau în pat toată ziua.
Recitesc clasicii și ațipesc. Îmi convine.
Există boala.
O să ți se pară paradoxal,
dar boala nu e neapărat ceva serios.
Lucrurile serioase,
ca efortul, munca,
sunt povara oamenilor sănătoși.
Muribunzii nu mai au nimic de făcut.
Se pot bucura de zilele lor.
M-am despărțit de Ksenia.
Știu.
O să ai multe ocazii să-ți refaci viața.
Mă așteptam să sufăr mult,
dar mă simt mai ușor. Și puternic.
Vezi?
Teatrul nu-mi mai e de ajuns.
Pierderea Kseniei m-a ambiționat.
Ești ambițios?
E neașteptat.
Dar o iau ca pe o veste bună.
Nu mai suport neputința scriitorului în fața realității.
Vreau să fiu un actor al epocii mele,
nu un simplu martor.
Știi ceva?
Epoca ta, ți-o las ție.
Fără regrete.
E Sputnik.
Singurul care are voie să intre aici.
Vino-ncoace, salută.
Fiica mea îl adoră.
Până la urmă, tatăl meu a făcut un atac și a murit foarte repede.
Nu putem spune că ceremonia a ajuns pe prima pagină.
Patru amărâți urmau dricul într-o mașină prăfuită,
depășiți în trombă de jeepurile noilor îmbogățiți.
A murit prea târziu.
Fără îndoială ar fi preferat o înmormântare frumoasă.
Dar, la final, îl durea în cot.
Mă rog, sper.
Aveam nevoie să uit de probleme,
și Moscova de la mijlocul anilor '90 era locul ideal.
Imaginați-vă toți acești tineri,
care vedeau cum brusc li se deschid drumurile lumii.
Puteau deveni ce-și doreau,
să facă avere, să străbată planeta.
Cât să-ți pierzi mințile.
Violența a atins paroxismul.
Se trăgea din toate părțile și din cele mai absurde motive.
Miliții private escortau bărbați insignifianți,
până în ziua când săreau în aer.
Să-mi convertesc experiența teatrală într-o carieră de producător TV
a fost ca și cum aș fi trecut de la căruță la Lamborghini.
Într-o zi stăteam la masă, disertând despre Maiakovski bând ceai.
A doua zi, sorbeam un latte
într-un open-space conceput de arhitecți olandezi.
Uitați de Canalul Unu, uitați de televiziunea de stat.
RTP e o companie privată. Vremurile s-au schimbat.
Vom face jocuri și politică.
Dar altfel.
Sovieticii au încercat să asfixieze țara sub o mantie de plictiseală.
Prima regulă, să nu fim plictisitori.
E un proiect care iese-n evidență. Acesta.
- Știți de ce? - Nu.
Pentru că reunește toate stereotipurile rusești,
fără excepție.
O babușka de provincie,
studentul nihilist,
târfulița ambițioasă.
L-am citit. E praf.
- Le-am citit pe toate, sunt praf. - Mai ales ăsta.
O să funcționeze.
Nu producem doar emisiuni.
Toate celelalte instituții s-au prăbușit.
E datoria televiziunii să arate calea.
Un reality show despre școli,
unde tinerele sunt învățate cum să atragă noi îmbogățiți?
Nu-i rău. Chiar există așa ceva?
Da. Și merge de rupe.
Visul meu e să devin un superstar internațional.
Visul meu e să-i cumpăr mamei cea mai frumoasă casă din Krasnoiarsk.
Visul meu e să fiu soția-trofeu
a celui mai bogat oligarh din Rusia
și să trăiesc la Monte Carlo.
E beton.
Serios, e beton fata.
E un proiect excelent,
și fata asta e perfectă.
La acea vreme, canalul RTP
îi aparținea unui matematician devenit miliardar, Boris Berezovski.
Cumpărase un vechi palat pe Novokuznețkaia.
Ar fi trebuit să fie sediul companiei sale,
dar Berezovski a făcut din el ceva mult mai special.
Un fel de club, clubul LogoVaz.
Era un club foarte select.
Spuma politicii, a comerțului, a spectacolului și a crimei.
Imaginați-vă scena.
Suntem în Caucaz, în Cecenia.
Am în fața mea un lider rebel
care a luat ostași ruși ostatici.
Situația e serioasă.
A decapitat deja unul.
Dar nu e vorba de politică. Vrea bani,
Acum. N-am bani gheață.
Nu umblu cu teancuri de bani la mine.
Dar văd că trage cu ochiul la ceasul meu.
Un Patek Philippe Nautilus ca ăsta.
Așa că îi spun:
„Îți place ceasul meu?
Știi cât face? Mai mult decât ostaticii tăi. ”
El zice: „Știu exact cât face. 800.000 $ la mâna a doua. ”
M-a lăsat mască. Știa prețul exact.
Rustam nu era deloc prost.
Îmi zice:
„Dacă aduci ostaticii înapoi,
reclama pe care o vei avea la TV va valora mai mult de 800.000 $. ”
Mă ficează cu o privire de soldat. Fără vrăjeli.
„Ai de câștigat. Batem palma? ”
Îi dau ceasul meu, aduc ostaticii înapoi.
A deschis jurnalele TV peste tot.
La acea vreme, modestele-mi isprăvi de producător TV
îmi aduceau uneori o invitație la clubul LogoVaz.
De regulă, Berezovski mă chema ca să vorbim de vreun proiect,
sau ca să-mi recomande un văr îndepărtat,
sau o la fel de vagă amantă.
Intră.
- Vadia! - Boris.
Prietenul nostru Vadia e un magician.
Datorită lui,
strivim concurența.
Ești fericit unde ești?
Nu sunt sigur că înțeleg.
În Rusia, îți asumi aceleași riscuri fie că ești în joc, fie că nu.
Îți spun povestea mea
și vei înțelege.
Stăteam liniștit în banca mea.
Construisem o mică afacere, modernă și curată.
Din câte știu eu, afacerea ta era o escrocherie.
Reciclai mașini furate la ieșirea din fabrică.
- Făceam ca toată lumea. - Și mai rău.
Nu erai foarte pretențios în privința asociaților tăi.
- Scuze. - În fine.
Într-o zi, apare un ticălos și vrea să-mi fure afacerea.
Ce face? Deschide o firmă concurentă,
ca să mă bată pe piață ca-n SUA sau în Europa?
Nu, n-a făcut asta.
Jigodia încarcă un Opel vechi cu TNT
și-l parchează în drumul meu.
Când trec, apasă pe telecomandă și bum.
Adio Berezovski.
Mă rog, ăsta era planul.
Ghinionul lui, n-a mers.
M-am trezit ținând capul șoferului meu în brațe.
Am supraviețuit.
Dar în ziua aia am înțeles că dacă nu iei puterea,
puterea se ia de tine.
M-am dus în Elveția vreo 15 zile ca să mă tratez.
Știi ce am făcut când m-am întors la Moscova?
Ai învățat să joci tenis.
N-a fost ușor. Urăsc sportul ăsta.
Urăști toate sporturile.
Bătrânul președinte, Boris Elțîn, decăzuse.
Abuz de vodcă, se zicea.
Își construise un club sportiv pe Colina Vrabiei.
Își petrecea timpul liber jucând tenis.
Doar așa te puteai apropia de el.
Să fim serioși, Boris era pe ducă.
Alegerile băteau la ușă, sondajele erau la pământ.
Toată curticica lui de combinatori făcuse pe ea de frică.
Au înțeles rapid că eram singura lor speranță.
Nu era totul pierdut.
Ascultă-mă,
Boris Nikolaevici.
Rusia mai are nevoie de tine. De curajul tău
și de integritatea ta.
Nu mă mai iubește nimeni.
Am salvat democrația,
dar aici, democrația înseamnă că toți au ajuns săraci.
Cu excepția unor șmecheri ca tine,
care s-au căpătuit.
Dacă-mi dai
controlul televiziunii de stat,
îți montez o campanie electorală cum n-ai mai văzut.
Ești la pământ. În două luni, vei fi în vârf.
Iată cum am preluat controlul Canalului Unu, RTP.
Dar ca să fie clar.
M-am ținut de cuvânt. L-am înviat în sondaje.
Mai degrabă i-ai scufundat rivalii.
Niște nostalgici ai comunismului, ușor de măcelărit.
Îți apărai interesele și pe cele ale oligarhilor.
Da.
E adevărat. Și ce dacă?
- E procesul democratic. - Da.
Conform unei concepții foarte vagi a democrației.
Pe parcursul mitingurilor,
bătrânul a început să se distreze.
Singura problemă:
cu două săptămâni înainte de vot, face un infarct.
A fost la muchie.
În ziua în care trebuia să-și înregistreze ultimul apel către națiune.
Evident, am anulat totul.
După câteva zile, circulau zvonuri.
Trebuia să se arate.
Dar medicul a refuzat să-l lase să iasă din casă.
Prea riscant. Așa că am decis, ca să menținem iluzia,
să transportăm mobila de la Kremlin la el.
Drapelurile, pe suporturi.
Cel al Federației la stânga.
Atenție la distanță.
Președintele coboară.
Bună ziua, Boris Nikolaevici!
Vino să vezi ce-am făcut.
E copia perfectă a biroului tău de la Kremlin.
Nimeni n-o să vadă diferența.
Ajută-l să se așeze.
Dragi compatrioți...
De aceea...
patria...
Reluăm.
Mișa, poți încetini prompterul?
Încă o dată.
Dragi compatrioți...
Pe 3 iulie...
în ziua alegerilor...
nu veți...
vota doar pentru Elțîn...
N-o să reușim.
Fă-l să-și miște buzele.
Montăm bucăți din fostele lui discursuri.
Elțin a fost reales fără probleme,
apoi a recăzut în letargie.
A mai făcut două infarcturi.
În cei 4 ani ai celui de-al doilea mandat,
Berezovski a fost adevăratul șef al Rusiei.
Oligarhii au strâns tot ce au putut.
Așa se face că prietenul meu, Dmitri Sidorov,
și-a luat un gigant din energia fosilă pentru doar 168 de milioane.
Avea să-i aducă 3 miliarde pe an.
Olia!
Berezovski simțea că se schimbă vântul.
Rușii erau obosiți și aveau nevoie de ordine.
Crescuseră într-o patrie și se treziseră într-un supermarket.
Provocarea consta în a găsi o soluție înainte ca altul s-o facă.
Da.
Am prieteni la Kremlin.
Mai dau o mână de ajutor din când în când.
Dar scenariul s-a schimbat complet.
Nu mai e vorba să susținem regimul actual.
Trebuie inventat ceva nou.
Ceva și pe cineva.
Președintele n-o să-și termine mandatul.
Cineva care să-l întruchipeze. Asta-i ușor.
Dar avem nevoie, în primul rând, de un partid care să-i adune pe toți.
Partidul Unității.
Ce părere ai, Vadia?
Am deja o emblemă.
Ursul.
Simbol al sufletului rusesc.
Te bagi?
Nu știu. Îmi place munca mea.
E aceeași muncă.
Îți propun pur și simplu să treci la nivelul următor.
Să nu mai inventezi povești
și să inventezi realitatea.
Alături de mine.
LUBYANKA SEDIUL GENERAL AL FSB
Șeful FSB ar fi un candidat bun.
Bătrânul are încredere în el.
A dovedit ce poate în momente decisive.
E un om modest. O să-ți placă.
Domnul Putin vă va primi.
Luați loc.
Știu de ce sunteți aici.
Desigur. Ești cel mai bine informat om din țară.
M-am gândit, Boris Abramovici.
Vezi tu,
serviciile secrete au toate avantajele politicii
fără niciunul dintre inconveniente.
Sunt în centrul sistemului, aici.
Sunt bine plasat. Aud și văd tot.
Pot interveni eficient să protejez președintele și familia sa.
Am făcut-o și-o voi mai face.
Dacă mă smulgeți de aici ca să mă puneți la guvern,
voi sfârși zdrobit precum ceilalți prim-miniștri
din ultimii ani, din ultimele luni.
Și îl veți pierde pe cel mai fidel gardian al Statului.
Dacă nu mișcăm rapid,
într-un an nu va mai fi nici peședinte, nici familie de protejat
și prima măsură a noului șef de la Kremlin
va fi să te înlocuiască.
De ce eu?
Sunt un funcționar.
Da, am ținut
câteva discursuri în public,
dar n-a fost formidabile.
Președintele intră într-o sală, adulmecă aerul și toată lumea
e cucerită în două minute, râzând, plângând,
de parcă ar vorbi în bucătăria lui.
Eu nu-s croit din stofa aia.
Dacă-mi permiteți, Vladimir Vladimirovici,
exact despre asta este vorba.
Personalitatea președintelui e unică.
Calitățile sale umane au permis trecerea țării noastre
de la vechea Uniune Sovietică la Rusia de azi.
Dar e uzat.
Avem nevoie de cineva diferit, care să marcheze o ruptură.
Dacă Președintele te numește prim-ministru,
vei încarna o autoritate legitimă.
Rușii au nevoie de stabilitate și securitate.
Ești tânăr, sportiv, energic.
Ceva din tine spune:
„Sunt gata să-mi asum responsabilitatea deplină a conducerii. ”
Cariera ta în serviciile secrete e o garanție a fiabilității.
Faptul că ești un om dintr-o bucată o să te ajute.
Nu invers.
Rușii sunt obosiți de palavragii.
Campania pe care o avem în minte
nu va fi făcută din mitinguri și din promisiuni deșarte.
Va trebui să te facem să apari
ca un politician de tip nou.
Vladimir Vladimirovici, nu prea mă pricep la politică,
dar știu câte ceva despre comunicare.
O societate are două dimensiuni.
Axa orizontală, cotidianul.
Axa verticală, autoritatea.
Societatea sovietică era verticală,
și brusc, încetând să mai fie sovietică,
a devenit orizontală.
Prea multă orizontalitate este sinonimă cu haosul.
Rușii visează la verticalitate.
Un psihanalist ar spune
că așteaptă un șef care să facă uitat limbajul mamei
și să impună din nou cuvântul tatălui.
Opinia publică se formează rapid.
Avem doar câteva luni pentru a convinge poporul rus
că tu ești omul potrivit.
Și nu uita, nu vei fi singur.
Voi fi alături de tine ca să te ajut și să te sfătuiesc,
când vei avea nevoie.
E ca și făcut.
Nu ia vreun premiu Nobel în știință, dar e tocmai bun.
Încuviințam și râdeam cu el,
dar lucrurile erau mai complicate decât le percepea Berezovski.
Când i se adresa cu jovialitatea lui obișnuită,
am sesizat o umbră de enervare în privirea lui Putin.
Și acea sclipire de ironie
când Boris a promis că-l va ghida pas cu pas.
De parcă simpla idee de a fi ghidat de el
era comică în ochii șefului FSB.
Grăbiți-vă, Vadim Alexeevici.
Vladimir Vladimirovici vă așteaptă.
Bună seara, domnule.
Ce recomanzi?
Avem niște scoici Saint-Jacques excelente
cu muselină de conopidă.
Un bol de kașa.
- Două. - Bine, dle.
Îl respect mult pe Berezovski.
Îi sunt recunoscător
pentru oferta lui, dar dacă
mă îmbarc
în această
aventură,
o voi face contând pe forțele mele,
nu pe ale altuia.
Președintele Rusiei nu poate,
nici nu trebuie
să fie supus nimănui.
E de neconceput pentru mine.
Analiza ta de zilele trecute a fost foarte interesantă,
dar trebuie mai întâi să clarificăm un punct.
Dacă îmi accepți oferta,
vei lucra exclusiv pentru mine,
Vadim Alexeevici.
M-am gândit la conceptul tău despre verticalitate.
E puternic.
Dar nu poate rămâne abstract.
Avem nevoie de o scenă bine definită pentru a restaura verticalitatea puterii.
Altfel, vom părea dezarmați, ca toți ceilalți politicieni.
Într-adevăr, Vladimir Vladimirovici,
dar nu poți bate din degete.
Există neprevăzutul.
Neprevăzutul e mereu fructul incompetenței.
- Depindem de circumstanțe. - Circumstanțe?
Sunt sub ochii noștri.
Nu le vezi?
Fundamentaliștii islamiști.
Nu se mai mulțumesc cu Cecenia.
Vor Daghestanul,
Ingușetia, Bașchiria.
Dacă-i lăsăm în pace,
în câțiva ani, nu va mai rămâne nimic din Federația Rusă.
Pardon, dar m-aș gândi de două ori înainte să mă bag în viesparul ăsta.
În ultimii ani,
Cecenia a omorât mai multe cariere politice la Moscova
decât inamici pe câmpul de luptă.
Niciunul nu și-a dedicat suficientă energie.
Politicienii au vrut să ducă un război
al cărui nume nu îndrăzneau să-l spună.
Un război umanitar,
precum americanii.
Eu vorbesc despre cu totul altceva.
Premiul Nobel pentru Pace nu mă interesează.
Ce mă interesează
e să restaurez integritatea Federației Ruse.
Nu vorbesc de geopolitică.
Nu e domeniul meu.
Ce vă pot spune, în schimb,
este că politic, e o sinucidere.
Aici te înșeli.
Voi concepeți o campanie electorală în stil occidental:
două echipe de economiști discutând pe prezentări PowerPoint.
În Rusia,
puterea
e cu totul altceva.
În ziua aceea, n-am înțeles exact ce insinua Putin,
dar am plecat de la acel prânz cu o certitudine:
Berezovski tocmai făcuse cea mai mare greșeală din viață.
La începutul lui august,
Boris Elțîn a desemnat un nou prim-ministru, necunoscut.
Nominalizarea lui Vladimir Putin a fost primită cu scepticism.
Era al 5-lea șef de guvern instalat de Elțîn în mai puțin de un an.
Birourile noastre se aflau în fostul palat al Sovietelor,
supranumit Casa Albă a Rusiei.
Un enorm bloc de naftalină pe malul râului Moscova.
Un etaj fusese eliberat pentru noii recruți.
Putin știa că are puțin timp să se impună în fața publicului.
N-avea timp de pierdut.
Spune-i ticălosului
că Primul Ministru vrea rezultate pe teren.
Indiferent cum.
Nu presa ne face programul, ci politica.
Suntem aici ca să dăm rezultate,
nu scuze de rahat.
Am primit sondajele tale. Ajută-mă să le coroborăm.
Vin imediat. Trebuie să mă văd cu Gusinski.
Suntem pe drumul cel bun.
Dmitri Anatolievici, n-ar trebui să fim pe drum,
ar fi trebuit să fi ajuns deja.
Unde e Gusinski?
Din păcate, n-a putut veni.
Nu suntem destul de importanți pentru el?
- E în străinătate. - Voi cine sunteți? Mesagerii lui?
Noi conducem canalul.
Transmiteți-i domnului Gusinski
că Politica Federației Ruse
nu se face din birourile de la NTV.
Nici nu i-ar fi trecut prin minte.
Mă uit la Kuklî,
la mascaradele voastre politice.
Uneori, mi se par amuzante. Mă fac să râd.
Din păcate, primul ministru nu vă împărtășește simțul umorului.
Îl suspectează pe dl Gusinski că are ceva cu el.
Nici în ruptul capului.
Păcat că nu e aici ca să dea o explicație.
Îl prezentați pe primul ministru, Vladimir Putin, ca pe un pitic.
- E inexact. - O stârpitură manipulată de oligarhi.
În mintea umoriștilor, e mai degrabă un copil.
Exact.
Și ăsta e un motiv de mișto? Un pitic infantil?
E un pamflet.
Primul Ministru definește limita dintre satiră și insultă,
mai ales în perioada electorală.
Primul Ministru a definit o linie de demarcație.
Dle Gusinski va ghici unde se află.
Altfel, o va învăța pe pielea lui. O zi bună!
Muncisem 18 ore pe zi, înlănțuind întâlniri cu premierul,
fiecare implicând tot atâtea decizii istorice.
Dar cu cât mă afundam în rutina guvernării oamenilor,
cu atât lumea îmi părea plină de neînțelegeri
și de ocazii ratate.
Atunci s-a produs neprevăzutul.
Într-o noapte de toamnă, la scurt timp după miezul nopții,
un vuiet uriaș a sfâșiat întunericul capitalei.
Pe strada Gurianova, la periferia Moscovei,
sute de kilograme de explozibil
au tăiat în două un bloc de locuințe cu nouă etaje.
Zeci de familii adormite au fost înghițite de explozie.
Patru zile mai târziu,
o a doua explozie a zguduit orașul la 5 dimineața
și a distrus un alt bloc din suburbii.
Peste o sută de victime.
A fost 11 septembrie al nostru.
Până atunci, războiul din Cecenia părea îndepărtat.
Dar când blocurile au început să sară în aer prin Moscova,
rușii s-au trezit cu războiul acasă.
Bineînțeles,
știți
ce se zvonește.
Se zvonește că noi am pus-o la cale.
Adică, noi. FSB-ul.
Nu e doar un zvon.
Există dovezi solide.
Sincer, nu știu.
Dacă e real, slavă Domnului, nimeni nu mi l-a încredințat.
Dar de ce am fi făcut-o? Aveam victoria asigurată.
Pentru a instaura frica.
Ca rușii să se simtă amenințați de ceceni.
Și pentru a justifica al doilea război din Cecenia.
Care a picat la fix pentru a pregăti opinia publică
pentru sosirea unui regim autoritar.
Nu-mi place să vorbesc în public.
Poporul trebuie să-ți audă vocea.
Aici, în vizită de stat, nu de la Kremlin.
Oferă-le un sentiment de urgență.
Nu sunt actor.
Mă rezum la o simplă declarație.
Ați fi dat ordin să fie bombardat aeroportul Groznîi
ca răspuns la atentate.
Nu credeți că asta riscă să agraveze situația?
M-am săturat de genul ăsta de întrebări.
Vom lovi teroriștii oriunde s-ar ascunde.
Dacă sunt într-un aeroport, vom lovi aeroportul.
Dacă sunt la budă, scuzați-mi limbajul,
îi vom omorî până și în budă.
Nu aveți idee de impactul acestei fraze
asupra publicului rus.
În sfârșit, vocea conducerii și a controlului
pe care rușii n-o mai auziseră de mult.
Vocea lui Stalin?
Nu a lui Elțîn, în orice caz.
Nici a lui Gorbaciov.
În ziua aia, Putin a devenit Țarul.
VERTICALA PUTERII
Domnule prim ministru, nu putem ateriza la Gudermes.
Vizibilitatea e insuficientă.
Vreau să petrec anul nou cu soldații.
Trebuie să aterizăm.
Trebuie să aterizăm!
Avem nevoie de 150 m de vizibilitate.
Abia dacă avem 100. E prea periculos.
Avem trupe staționate în Daghestan.
Sunt gata de inspecție. Ar putea fi o opțiune.
Dacă Țarul voia să sărbătorească anul nou în Cecenia,
acolo ne duceam.
La 1 dimineața, la bordul jeepurilor, am pornit pe drumurile de munte.
Divizia 33, locotenent-colonel Fiodorov.
Bun venit în bază, domnule Putin.
Domnilor, ceea ce faceți este foarte important.
Oamenii cred în voi. Am venit să vă spun asta.
Suntem mândri de voi. Munciți din greu.
Știu ce ați făcut, a fost foarte curajos.
Vreau să știți că poporul rus
se gândește la voi
și e mândru de voi.
Un an nou fericit.
Așteptați.
Aș dori să beau în sănătatea răniților și să le urez
tuturor celor prezenți un an nou fericit,
dar avem sarcini grele în fața noastră,
o știți cu toții.
Nu luptăm doar pentru onoarea și demnitatea țării noastre,
ci și pentru a preveni dezintegrarea Rusiei.
Nu ne putem permite o secundă de slăbiciune.
Dacă lăsăm garda jos,
cei care au murit
vor fi murit în zadar.
Așa că vă sugerez să lăsăm jos paharele.
Vom ciocni, dar mai târziu.
Plec.
Plec înainte de încheierea mandatului.
Am înțeles că e necesar.
Rusia trebuie să înceapă
acest nou mileniu cu noi lideri politici
și vă las cu toată încrederea
pe mâinile lui Vladimir Vladimirovici Putin.
Epoca lui Elțîn s-a încheiat.
Prietenul tău Berezovski trebuie să înțeleagă
că m-am săturat de notele astea de rahat.
Credeam că e prietenul nostru.
Boris e un om foarte inteligent,
dar inteligența nu-l protejează de propria-i stupiditate.
Să intre.
Boris Abramovici.
Vino.
Ia loc.
Ți-am citit mesajele,
unele dintre notele tale.
Mereu ai dat sfaturi bune. Te ascult.
Volodia, m-ai făcut să aștept o oră.
Tu ai vrut întrevederea.
Iată-ne.
Zi.
Nu te rețin prea mult.
Devenim prea negativi.
Prea sumbri. E război, am înțeles.
Ești un mare general,
ne vei conduce la victorie. Dar hai să facem un efort.
Să le dăm un pic de speranță rușilor.
Altfel, în loc să te voteze, or să se arunce pe geam.
Mitinguri, concerte,
spoturi publicitare, afișe!
Trebuie să ne facem auziți.
- Cine va plăti? - Eu, bineînțeles.
Ați renunțat la spațiile publicitare gratuite?
Exact. E o alegere, strategia noastră.
Rămâne de văzut dacă faptele ne vor dreptate.
Dacă o țineți așa, oamenii vor uita că tu candidezi.
Nu fi ridicol, Boris.
Sunt președinte interimar de 3 luni. Guvernul suntem noi.
Campania noastră e actualitatea, ceea ce facem,
istoria pe care o scriem.
Nu mai crede nimeni în publicitate.
Faptele sunt singura publicitate care ne interesează.
Țarul restaurase verticala puterii
și alegătorii i-au fost recunoscători.
A fost ales președinte al Federației Ruse din primul tur.
Berezovski nu a mai copleșit Kremlinul cu apeluri fără răspuns.
Ce-i drept, jurnaliștii lui au luat în derâdere fastul înscăunării,
dar Boris aștepta altceva:
ocazia de a-i arăta Țarului cine se afla la butoane.
SOCI REȘEDINȚA DE VARĂ A PREȘEDINȚILOR RUȘI
Îmi amintesc că o preferi
în sânge.
Mersi că ți-ai amintit.
Domnule...
Pe 12 august 2000, Kursk,
unul dintre cele mai mari submarine nucleare,
s-a scufundat în timpul unui exercițiu în Marea Barents.
Erau o sută de oameni la bord.
Unii au murit pe loc.
Alții erau blocați pe fundul mării.
Asta era ocazia pe care o aștepta Berezovski.
S-a închiriat un elicopter pentru a survola zona naufragiului.
- A fost identificată? - Da.
Acum am primit informația. Nu există salvatori la fața locului.
E scandalos. Asta trebuie să denunțăm.
Experții ruși refuză să se bage.
Căutați în altă parte.
Avem o echipă în Germania. NATO și-a oferit ajutorul,
dar marina rusă a refuzat.
Sunt nave de spionaj.
Rusia nu se poate umili în fața lor.
Să se umilească în fața lor?
Cereți părerea familiilor.
- Asta facem. - Televiziunea înseamnă emoție.
Emoția înseamnă familiile. Vă imaginați neliniștea lor?
Apropiații lor, poate încă în viață, închiși într-un compartiment etanș,
și ajutoarele care nu mai vin!
Cât mai durează?
Fiii noștri sunt plătiți cu 50 de dolari pe lună
și sunt blocați în acea conservă!
La ce bun mi-am crescut fiul? Voi aveți copii?
Cine ne poate înțelege?
Nu voi, cei de la putere. Voi nu înțelegeți niciodată nimic!
Vă gândiți doar la cum să vă îngrășați!
Marinarii noștri n-au cu ce trăi și voi îi lăsați să moară!
Situația scăpase de sub control.
Am dat fuga la Soci.
Nu înțelegeam de ce Putin nu se afla la fața locului.
Ce vrei să fac?
Sunt morți, e clar.
Știm asta doar când ajungem la ei.
Potrivit tuturor experților, există supraviețuitori.
E un fapt. Trebuie să-i salvăm.
Morți sau nu, Berezovski caută să-mi facă rău.
Toată lumea așteaptă să iei măsuri.
Voi lua măsuri atunci când consider de cuviință.
Stăpânirea de sine ți-a sporit popularitatea,
dar acum se întoarce împotriva ta.
Poporul rus suferă, și tu nu ești alături de el.
E grav.
De vreme ce autoritățile nu fac în continuare nimic,
RTP a organizat o chetă publică pentru familiile marinarilor.
Sunați la acest număr...
Îți dai seama?
Au distrus Statul, l-au jefuit timp de zece ani.
Ne-au ruinat armata, și acum organizează chete!
Să-și vândă cabanele de la Saint-Moritz!
Sună-l pe dobitocul ăla!
Realizezi ce faci?
Canalul tău dă cuvântul 24 de ore din 24
unor curve care joacă rolul soțiilor de marinari.
Despre ce vorbești? Delirezi.
Sunt soțiile lor.
Sunteți televiziunea de stat, Boris.
Și complotați împotriva președintelui.
Ce vrea să însemne?
Ce vrea să însemne asta, mai exact? Te întreb ceva!
Am și eu o întrebare, Vladimir Vladimirovici.
Ce dracu' cauți în vacanță la Marea Neagră?
N-ar trebui să fii la Murmansk?
Tu unde ești?
Pe Coasta de Azur? Ce naiba cauți acolo?
Nu sunt președintele. Nu contează unde mă aflu.
Întâmplarea face să fiu la Moscova.
Gândește-te, Volodia.
Dacă mergi să alinți nevestele marinarilor,
o să spulberi audiențele.
Postul nostru își va pune toată forța la dispoziția ta.
Și știi bine că e considerabilă.
Deci?
Ne întoarcem la Moscova. Organizăm întâlnirea aia.
N-avem de ales.
După ce ieșim din rahatul ăsta...
...ne ocupăm de prietenul tău, Boris.
Cum și-o fi imaginat Boris
că ar tolera o relație de la egal la egal
cu unul dintre supușii lui?
Toți oligarhii s-au înșelat.
Când au pariat pe Putin...
...credeau că schimbă marioneta, nu sistemul.
Să-i ia televiziunea lui Berezovski a fost floare la ureche.
Nu controla majoritatea, avea doar 49 %.
A fost de ajuns ca directorul RTP să fie informat
că, de acum, va primi ordine de la Kremlin.
Nu-ți vrea răul. Te respectă.
Stai liniștit la Moscova și fă ce afaceri vrei.
Dar ia-ți gândul de la politică.
Politica e treaba lui.
Putin e un produs pur al KGB-ului.
Din cea mai feroce specie.
Va pune Rusia în lanțuri.
O să se-aleagă praful de tot ce-am făcut de 10 ani ca să devenim o țară normală.
Chiar și de tine, Vadia.
Construiți un regim mai rău decât URSS.
Măcar atunci,
Partidul punea botniță dulăilor din KGB.
Partidul nu mai există.
FSB e mai rău decât KGB.
Cine-i va opri? Tu?
N-ai cum. Ai devenit unul dintre ei.
Sunt niște fiare.
Vin din neant.
Și-au croit drumul cu bâta-n mână.
Fără reguli, fără limite.
Sunt flămânzi.
E o foame sălbatică.
Au fost umiliți.
Vin din secole de umilință.
Trebuie să ia totul, acum.
Pentru că știu că roata se-ntoarce.
Poate, Boris.
Nu știu.
Dar știu că Rusia s-a clădit mereu așa.
Cu securea.
SEDIUL ONU NEW YORK
Prudent, Berezovski a ales exilul la Londra.
Între timp, noi zburam spre New York.
Când ajungi în vârf,
politica te aruncă pe scena globală fără pregătire.
Marii lumii îți devin egali.
Dar formează un cerc restrâns.
Au avut timp să învețe regulile.
Degeaba ești temut și respectat în țara ta,
aici nu ești decât cel nou.
Waldorf Astoria e cel mai bun hotel.
Am rezervat un etaj. Douăzeci de camere.
Penthouse?
Nu.
De ce?
Ultimele trei etaje sunt închiriate permanent de saudiți.
Va dura sub o oră.
15 minute până la studio, 30 interviul și 15 returul.
E o lovitură mare pentru noi.
Ce se-ntâmplă?
Blocajul de securitate.
Coloana președintelui SUA e în mișcare.
Nimeni nu se poate mișca.
Durează mult?
Depinde.
Cum e să fii spion?
Nu e prea diferit de a fi jurnalist.
Aduni informații, faci o sinteză...
...și le prezinți decidenților pentru a trage foloase.
V-a plăcut?
Serviciile mi-au lărgit perspectiva asupra lumii...
...m-au ajutat să mă dezvolt...
...ca manager. Să mă axez pe priorități.
O ucenicie.
Tragedia Kursk a șocat întreaga lume.
Spuneți-mi, ce s-a întâmplat?
Ce-a pățit submarinul?
S-a scufundat.
Dacă marțienii ar lua puterea la Moscova,
SUA i-ar recunoaște imediat ca guvern legitim
dacă nu s-ar atinge de interesele lor și i-ar trata ca pe niște șefi.
Problema e că ei cred că au câștigat Războiul Rece.
Dar Uniunea Sovietică...
...nu l-a pierdut.
Războiul s-a oprit pentru că am pus capăt unei dictaturi.
Nu e același lucru.
Noi am dizolvat Pactul de la Varșovia.
Le-am propus pacea...
...nu capitularea.
Ar trebui să-și amintească asta.
Din când în când.
Limonov te respectă.
Credeam că mă disprețuiește.
E un vizionar.
În partidul lui, toți au un loc.
Ce zici de avangarda mea revoluționară?
Kremlinul nu tremură de frica ta.
Kremlinul greșește. Ia loc.
Cum a fost călătoria?
Știi cum e acolo.
Distractiv, aș zice.
New York-ul poate fi distractiv dacă eviți americanii.
Pe care o preferi, Édouard?
- Pe asta. - Bine.
Ai fost la vreun dineu de-al lor?
Toți au studiat la Princeton sau Yale.
Copiii lor merg la aceleași școli.
Măcar, în tinerețe,
puteam să mi-o trag cu o nevestică blondă prin toalete.
Farmecul discret al burgheziei.
E peste tot la fel.
Nu, Vadia.
America a distrus burghezia.
Avea valori.
Oamenii ăștia nu cred decât în cifre.
Plictisitori.
Nu imperialismul e problema, ci cultura lor.
Erai atras de ea înainte să te-nghită și să te scuipe.
Când l-am văzut pe Elțîn
făcând din Rusia o variantă ieftină a azilului american,
am fondat Partidul Național-Bolșevic.
Știi de ce i-am zis așa?
Să te scot din minți!
Naz-Bol!
Adunăm foști staliniști,
homosexuali și punkiști,
anarhiști, skinheads,
fanatici religioși, de la budiști la ortodocși.
Cel mai greu e să nu se omoare între ei.
Or să se omoare, în cele din urmă.
Nu înțelegi.
Tinerii fug de plictiseala vieții banale.
Vor să fie eroi.
Ar fi păcat să irosim asta.
- O țigară, Serghei. - Da, dle.
Mă plimb puțin.
Mereu l-am considerat pe Limonov un sociopat genial
lipsit de orice simț politic.
Nu eram încă gata să-i dau dreptate.
Dar argumentele lui îmi păreau a fi ceea ce erau.
Nu rodul unei analize riguroase,
ci mult mai mult decât o simplă intuiție.
SFÂRȘITUL OLIGARHILOR
Vladimir Vladimirovici,
Vadim Alexeevici e aici.
Intrați.
Cum stau cu popularitatea? Se apropie alegerile.
N-ai de ce să te temi.
Cam 60 %. Următorul candidat nu trece de 12 %.
Sunt neglijabili.
Există un rus mai popular ca mine.
Stalin.
E mort de ceva vreme.
Voi, intelectualii, denunțați ororile Gulagului.
Spuneți că Stalin a fost popular în ciuda masacrelor. Fals.
A fost popular tocmai datorită lor.
Pentru că știa cum să trateze hoții și trădătorii.
Știi ce-a făcut când trenurile sovietice
- au început să deraieze? - Nu.
L-a împușcat pe director pentru sabotaj.
N-a rezolvat problema, poate chiar a agravat-o,
dar a oferit o supapă furiei.
Furia e un dat structural.
N-o combați, o gestionezi.
- Vrei să hrănești furia? - Da.
Poporul vrea un țap ispășitor.
Al cui?
Al celui mai arogant oligarh.
Dmitri Sidorov.
Fostul tău prieten.
Se zice că ți-a furat nevasta.
Ar trebui să te bucuri.
N-a durat. Ce-a fost, a fost.
Vrea să vândă pachetul majoritar al companiei lui petroliere
celor de la Exxon Mobil.
Lucrează la asta de mult timp.
Va câștiga 20 de miliarde de dolari
punând gigantul nostru energetic sub control american.
O companie rusă ar căpăta statut internațional.
Nici vorbă.
Își face fond de război să mă înfrunte în alegerile din 2007.
- De unde știi? - Cum crezi? Are telefonul ascultat.
„O nulitate. ”
Așa îmi zice prietenilor lui din Washington.
„O nulitate. ”
Spune că, după ce e ales, va schimba Constituția
și va dezmembra arsenalul nuclear.
„Nulitate! ”
Omul ăsta...
Nu mai rezist la mizeriile lui.
Am ordonat arestarea lui Dmitri Sidorov
mâine, în zori.
Merge în Siberia. O să alimenteze. Acolo îl săltăm.
Cameramanii și jurnaliștii vor fi deja la fața locului.
Orchestrează totul pentru presă.
Asta e.
Pân-aici.
Vestea a făcut înconjurul lumii.
Reamintind tuturor că banii nu te apără de orice.
Pentru occidentali, e un tabu absolut.
Să arestezi un politician? Treacă-meargă.
Dar un miliardar? Așa ceva!
Societatea voastră se bazează pe principiul
că nimic nu e mai presus de bani.
Misiunea mea: să fac din căderea lui Dmitri un show TV de succes.
N-a fost greu.
Mulțimii i-a plăcut mereu să vadă cum cade un om puternic.
Poporul e cel mai crud dictator.
După arestarea lui Sidorov,
realegerea lui Putin a fost o formalitate.
De atunci,
guvernarea rusă s-a schimbat radical.
Lupta pentru putere a părăsit spațiul public
pentru anturajul Țarului.
Statul depindea din nou de intrigile de la curte.
Sunt cei care au biroul lângă cel al Țarului
și cei care sunt pe linia sa directă.
Cei care-l însoțesc peste hotare
și cei care merg cu el la Soci.
Niciun detaliu nu e neglijat, oricât de infim ar fi.
De la așezarea la masă,
la timpul de așteptare în anticamera Președintelui,
nimic nu scapă curteanului vigilent.
M-am adaptat noului regim cum mă adaptez la orice.
Dar alții se descurcau mai bine.
Ca Igor Secin?
Mai ales Igor Secin.
Ca mulți alții, faptul că era subestimat îi dădea putere.
Era în elementul lui în era curtenilor.
Era chiar curteanul-șef.
Cu Dmitri Sidorov la închisoare,
ce urma să se întâmple cu firma lui?
Secin a înghițit-o dintr-o dată.
Sechestru, licitație publică cu un singur participant,
ajungând la un grup financiar atât de opac,
că n-are nici măcar un număr de telefon.
Ai obținut ce-ai vrut?
Ce-a vrut Țarul.
A vrut firma lui Dmitri?
Vrea să-i distrugă pe oligarhi.
Și să-i schimbe cu siloviki ca tine?
Rusia a avut mereu nevoie de oameni puternici.
Militari, spioni, polițiști.
De asta sunt aici.
Și iei tot ce vrei. Bravo.
Dacă așa vrei s-o spui, Vadim Alexeevici.
Ai grijă.
Vine de la G20 de la Berlin. Obosit și indispus.
E mereu la fel, mă tratează ca și cum aș fi...
...președintele Finlandei.
Ar face bine să se teamă.
Capacitatea de a insufla frica
e singura armă a săracului de a-și păstra demnitatea.
Am învățat-o pe stradă.
Doar că, speriind inamicul,
riscăm să speriem piețele.
Nu ne putem permite asta.
Piețele n-au condus niciodată Rusia.
Poate sub Elțîn.
Rezultatul? Legea junglei.
Avem nevoie...
...să preluăm controlul.
Asupra tuturor bogățiilor țării.
Păduri, mine, gaze, petrol.
Le vom pune în slujba
intereselor și măreției poporului rus.
- Ca în cazul lui Dmitri. - Ce-i cu el?
Monopolul petrolului...
a trecut de la Sidorov la Secin.
Ce legătură are cu interesele și măreția poporului rus?
COASTA DE AZUR
E frumos afară. Scaldă-te înainte să pleci.
Mulțumesc, dar altă dată.
Preferi Soci?
Știi de ce sunt aici.
Vreau s-o aud de la tine.
- Se zvonește... - N-ai veni pentru un zvon.
Am informații sigure...
că îi susții fervent pe manifestanții ucraineni.
- Dacă tot știi... - Putin e furios.
Eram îngrijorat. Dar văd că aduci vești bune.
Ucraina e parte din Rusia de secole.
- Chiar crezi asta? - Sunt doar mesagerul.
Știi ce-a zis?
„Du-te la dobitocul ăla.
Spune-i că a întrecut măsura, bagă-i mințile-n cap. ”
- Știi care-i problema lui? - Știu care crezi tu că e.
Că e un om al KGB-ului, nu un politician obișnuit. Un spion.
Nu e un spion. Un spion strânge fapte reale.
El e la contraspionaj. Meseria lui e să fie paranoic,
să vadă comploturi peste tot
și să le inventeze la nevoie.
Ești în exil de prea mult timp.
Nu mai ești la curent.
De parcă ucrainenii n-ar avea motiv să se revolte
împotriva unui guvern pro-rus.
Știi cine sunt susținătorii lor principali?
CIA, Departamentul de Stat,
marile fundații americane,
George Soros și tu,
cu vreo 30 de milioane de dolari, din câte se spune.
Asta-i politica.
Și știi ceva?
Asta-i democrația.
Ai uitat demult ce înseamnă.
Nu sunt aici de bunăvoie.
Sunt în exil, Vadia.
Dacă pun piciorul în Rusia, ajung în Siberia, ca Sidorov.
Boris, în ciuda divergențelor, Țarul ți-a rămas prieten.
Ți-ai putut vinde bunurile rusești.
Pe 1,3 miliarde, nu?
Valorau mult mai mult.
Și dacă nu mă opresc?
Trmiteți asasini?
Uite. Am și eu.
Și-s mai buni ca ai tăi.
Pentru că-i plătesc de zece ori mai mult.
N-am venit aici să te ameninț.
Îți înțeleg ura.
Dar nu te întoarce împotriva țării tale.
Rusia lui Putin nu e patria mea.
Cu toate defectele noastre,
am reușit să construim o țară liberă
unde puteai spune și face orice voiai.
O premieră în istoria Rusiei.
Și ai dat-o în bară în doar câțiva ani.
Ai readus Rusia la ceea ce a fost dintotdeauna:
o închisoare la scară națională.
Ca pe vremea sovietică.
Bună.
E iahtul tău?
Nimic nu-i al meu.
Nu în sensul în care crezi.
Pe banii oligarhilor?
Ți-e frică?
Că află stăpânii tăi?
Stăpânii mei?
Am auzit că te-ai pus în slujba puterii.
Dacă zici tu.
Nu-l agreezi pe Vladimir Vladimirovici.
Ai dreptate.
Nu-mi place puterea.
Mai ales când pretinzi că e artă modernă.
Vadia, mi se pare că ești josnic.
Josnic?
- Cam dur. - Îl meriți.
Nu mi-ai răspuns.
Profităm de banii oligarhilor?
Iahtul e al unui antreprenor din Portland.
A inventat un program la 24 de ani.
Miliardar la 26.
Și-a vândut firma lui Microsoft la 28.
De atunci, se plictisește groaznic.
Ar vrea o altă idee salvatoare, dar întârzie să apară.
Te culci cu el?
Nicidecum.
Când am vreo idee de bijuterii, el o finanțează.
Uneori, câștigă ceva.
Mărunțiș.
Și-ți dă iahtul când ai chef?
Da.
Când lumea mă plictisește, adică des,
vin să mă refugiez aici.
O colivie de aur.
Exact ce-ți place.
L-am iubit pe Dmitri.
Ne-am distrat câteva luni.
Iubeam nebunia acelor vremuri.
Și l-ai părăsit și pe el.
N-am fost crudă.
Nu atunci.
Ne-am îndepărtat.
Dmitri s-a axat pe petrol. Nu i-a purtat noroc.
Câțiva ani, am preferat Los Angeles-ul.
- Hollywood s-a ridicat la înălțimea ta? - Hollywood.
Am stat departe de el.
E ca Moscova.
Doar raportul de forțe contează.
Restul e neglijabil.
Iubeam deșertul.
Și valurile oceanului...
...să merg pe Pacific Coast Highway.
Când voiam să merg în Japonia, plecam în Japonia.
E golful meu preferat.
Te așteaptă avionul.
Diseară voi fi la Moscova.
Ce trist.
REVOLUȚIA PORTOCALIE
MAIDAN, PIAȚA INDEPENDENȚEI UCRAINA - 2004
În toamna următoare, situația din Ucraina a degenerat.
Manifestanții n-au vrut să recunoască rezultatul alegerilor.
Sute de mii de oameni au ocupat Maidanul,
piața din Kiev, cu imnuri, panglici portocalii,
corturi colorate și sloganuri pro-occidentale.
Nu plecați!
Rămâneți pe Maidan!
Sute de mii de ucraineni ni se alătură!
Deodată, observatorii internaționali
au contestat rezultatul alegerilor
câștigate de candidatul pro-rus, Ianukovici.
Se știa că alegerile fuseseră falsificate.
Am fost acolo.
Serios?
Tocmai se votase în Irak.
Trupele americane păzeau urnele
și nimănui nu i se părea greșit. Dar în Ucraina, da.
Acolo trebuia revotat,
pentru că rezultatul nu convenea.
Au numit farsa asta „Revoluția portocalie”.
Înainte, în Georgia, fusese „Revoluția Trandafirilor”.
Tot o revoluție poetică,
fete frumoase și idealuri nobile,
dar tot un pion american
ajunge la putere.
Crezi că e nevoie de o conspirație CIA
ca ucrainenii să prefere UE în locul Rusiei?
Despre ce popor vorbești?
Crezi că toți consideră Europa atât de ofertantă?
E clar că urmează Rusia.
Următoarea revoluție colorată va fi la Moscova.
Viitorul președinte rus
va fi un absolvent de Yale.
Procesul părea de neoprit.
Tinerii s-au săturat de noi, și americanii se foloseau de asta.
Trebuia să fim mai vicleni.
Metodele vechi nu mai mergeau.
Să arestezi agitatori, să expulzezi diplomați.
Sau să-i lichidezi dacă aveai o zi proastă.
Eu nu cred în asta.
Așa că mi-am asumat riscul unei alte tactici.
Președintele știe că ai venit. Îți transmite salutări.
Alexandr Sergheevici,
te urmăresc de câțiva ani cu ai tăi „Lupi ai Nopții”.
Sunt impresionat.
Adunați toți năpăstuiții
și le oferiți un cămin.
Disciplină.
Grupul le oferă ce le lipsește:
fraternitatea și forța.
Nu sunteți doar niște motocicliști.
Sunteți patrioți ruși adevărați.
Avem valori.
Valorile Rusiei.
Ale Sfintei Maici, Biserica Ortodoxă.
Înțeleg, Alexandr, și președintele la fel.
Lupii nu sunt doar prădători,
ci și paznici ai pădurii.
Ai văzut ce-a fost în Ucraina?
Da. O revoluție.
O lovitură de stat.
Știi cine e la butoane?
- Americanii. - Bravo!
Au creat o organizație de tineret,
au finanțat concerte pe Maidan.
Pun pariu că până și panglica e ideea unui publicitar.
Totul e pe placul tinerilor,
pentru că energia lor e marfa cea mai de preț.
Frustrarea lor,
dorința de a schimba lumea.
Tinerii au nevoie de o cauză.
Și de un dușman.
Trebuie să le dăm o cauză și un dușman
înainte să le aleagă ei înșiși.
Sau, mai rău, să alegă americanii.
Dar noi nu putem face asta.
Uită-te-n jur, Alexandr.
Doar birocrați la costum.
Noi suntem „adulții”,
noi suntem puterea. Noi suntem dușmanul lor.
Ești mai tânăr decât mine, cred.
Tu ai urmat o altă cale.
Ești liber, ești aventurier. Energia ta e intactă.
Tinerii simt asta.
Țarul e cu voi. E fratele vostru.
Nu e un birocrat.
Face judo, vânează, îi place viteza.
E din rasa cuceritorilor.
Crezi că ar veni la o întâlnire de-a noastră?
- Desigur. - Am fi onorați.
Vom organiza o adunare a tinerilor patrioți.
Vom lupta cu inamicul real:
Occidentul decadent și valorile lui false.
Un fel de Maidan inversat.
Exact.
Rusia trebuie să devină locul
unde-ți poți descărca furia
rămânând supus Țarului.
Vreți să faceți revoluția imposibilă.
Să spunem că vrem să eliminăm nevoia de ea.
Fără o picătură de vodcă,
Zaldostanov a plecat amețit de putere.
Dar nu știa că, după el,
primeam purtătoarea de cuvânt a unei mișcări de renaștere ortodoxe.
Apoi pe șeful unui grup de tineri comuniști arțăgoși.
Și pe liderul ultrașilor de la Spartak.
I-am recrutat pe toți:
motocicliști și huligani,
aarhiști și skinheads, comuniști și fanatici,
de la extrema dreaptă la extrema stângă.
După cele din Ucraina,
trebuia să stăpânim furia.
Monopolul puterii nu mai ajungea.
Ne trebuia monopolul subversiunii.
Pe cine n-am angajat?
Pe tehnocrații vinovați de catastrofa din anii '90,
pe puținii oligarhi rămași,
pe apostolii corectitudinii politice,
pe vegani.
Sincer...
...aveam nevoie de ei în opoziție.
Erau cei mai buni actori ai mei.
Fecioară Marie, Maica Domnului,
Alungă-l pe Putin!
Sutană neagră, epoleți de aur,
Toți enoriașii în genunchi!
Spiritul libertății e-n cer,
Gay Pride e trimis în Siberia!
Când Pussy Riot au intrat în Catedrala Mântuitorului,
urlând obscenități la adresa lui Putin și a patriarhului,
am urcat 5 procente în sondaje.
Mi s-au părut eroice.
O fac greșit.
Își dau autogol. În politică, asta nu se iartă.
E o sabie cu două tăișuri.
Le-a făcut celebre în toată lumea.
Revin imediat.
Vadim!
Domnișoară Cehova.
Mă onorează prezența ta.
Nu glumi. Știi ce influență are salonul vostru.
Dragule...
...bârfele n-au influențat niciodată puterea.
Datorită ție, pot sta lângă adversari.
Într-adevăr.
E și Garry Kasparov aici.
Șahiștii nu ajung departe în politică.
- Vadim Baranov. Vrăjitorul din Kremlin. - În persoană.
Ai inventat un nume doctrinei.
Democrația suverană.
Rusia trebuie să pară democrată pentru a profita de globalizare.
Nu văd nicio urmă de democrație, dar continuă.
Suveranitatea e sinonimă cu stabilitatea.
Un regim stabil e competitiv.
Știi ce se zice despre „democrația suverană”?
E pentru democrație
ce e scaunul electric pentru un scaun obișnuit.
E doar o glumă, dar e bună.
Ai lăsat Coasta de Azur.
Nu stau niciodată mult timp într-un loc.
Mă cunoști. Nu e una dintre calitățile mele.
Stai în Moscova?
Când sunt aici, stau la Metropol.
Am un apartament închiriat tot anul.
E o invitație?
Îl știi pe amicul meu, omul-câine?
Arseni. Sigur.
E un regizor celebru acum.
A pus în scenă Orfeo.
A transformat teatrul într-o bazilică păgână.
O numește „liturghie spațială”.
Eram marea lui preoteasă la Paris.
Vrei să vii?
Dacă te mai interesează provocările de genul ăsta.
Nu mai știu cine ești. Mă pierd în labirinturile tale.
E un joc.
Politica e singurul joc care merită.
Ai devenit cinic.
Ți-ai atins limita inteligenței.
Cinic.
Se poate.
Dar nu numai atât.
Nu știu.
O să-ți spun.
Acum nu sunt sigură.
Vino cu mine la operă.
Cinăm la Metropol.
Sunt obosit, Ksenia.
De ce?
Că-ți pui magia neagră în slujba puterii?
Zilele trecute, m-am văzut în oglindă. Nu eram eu.
Era tatăl meu.
Chipul lui imprimat pe al meu, cu toate eforturile mele.
Hai înăuntru.
Mi-e frig.
Mi-ai pus o întrebare data trecută.
- Îți amintești? - Da.
Ai zis că ai nevoie de timp.
Acum pot să-ți răspund.
Nu ești doar cinic.
Ai ales să fii una cu timpul tău.
Ai fi putut să-l eviți.
- Îți place timpul ăsta? - E al nostru.
Nu suntem nici mai buni, nici mai răi decât el.
Nu-mi fac iluzii. Întruchipez ce e mai rău.
Crezi că va trebui vreodată să răspunzi pentru asta?
Crezi în viitor?
Eu nu.
Viitorului nu-i pasă de noi.
„Rana noastră e vie sub jugul acestor vremuri. ”
"Vezi...
„... în spatele pădurii pe unde ne plimbăm... ”
"...tremurând..."
„... ca un castel luminat... ”
"...seara deja așteaptă."
Rilke.
Uitasem.
Nu m-a atras niciodată Sankt Petersburg.
E un oraș-muzeu, încremenit.
Țarul, în schimb, doar acolo se simte bine,
cu prietenii lui vechi,
foști agenți FSB, judoka
și gangsteri care dăduseră lovitura.
Păreau toți ieșiți din „Richard III”.
În câțiva ani, acești afaceriști de provincie
strânseseră averi de emiri.
Remarcabil!
O încântare.
E-n regulă.
Specialitatea noului bucătar: risotto cu trufe.
Să-mi spuneți dacă-l păstrez sau îl trimit înapoi în Italia.
Poftă bună.
Jenea, ne dezamăgești.
Risotto cu trufe? Unde-i rucola?
Să-ți amintesc
că echipa noastră de hochei a ieșit pe locul șase?
Am urcat șapte locuri
și am depășit Dinamo Moscova.
Să vezi la anul.
O să vezi tu.
O să ai rucola la anul.
Nu găsești rucola bună în Rusia.
Am luat un teren la Marea Neagră. O cultiv eu.
Va fi superbă, dar cere răbdare.
Păstrează bucătarul.
Se pricepe.
Biletul spre Pisa era deja luat.
Cu Ryanair!
Evgheni e foarte exigent.
Dar talentul lui atinge geopolitica.
Inclusiv la chestiunile noastre.
Ar fi bine să stați de vorbă.
Îl cunoșteam pe Prigojin doar ca proprietar de restaurant.
Dar Putin i-a sprijinit ascensiunea
cu o bunăvoință constantă.
Un zbor de 5 minute.
După decolare,
aterizam pe insula Kamenîi,
unde apropiații Țarului
aveau palate ca aristocrația imperială.
Nu sunt un intelectual ca tine,
dar am luat lecții de la viață.
Și nu doar prin închisori.
Nu mă-ndoiesc.
Știi cum am început?
Eu și partenerii mei
am luat prima licență de cazino din Sankt Petersburg.
Ți-a dat-o Țarul când era viceprimar.
Știi ce-i un cazino?
Un monument al iraționalității umane.
De ce să-ți irosești banii
când probabilitățile sunt contra ta?
Când mizezi pe asta, câștigi mereu.
Exact.
Un om obișnuit,
cât timp o duce bine,
are o slujbă stabilă, concedii la mare,
pensia la orizont,
stă cuminte.
Dar dacă treaba se-mpute...
Dacă-și pierde casa, slujba,
dacă viitorul e nesigur,
va mai fi prudent?
Nici gând.
Va alege riscul în locul unui statu-quo disperat.
Haosul e mai seducător decât ordinea.
Occidentalii văd China, India, Rusia
făcând pași uriași, în timp ce ei stagnează.
Sunt gata să parieze nesăbuit.
Trebuie să-i încurajăm.
Internetul.
Câmpul de luptă al războiului modern.
Eu am construit unealta.
Țarul vrea ca tu să preiei frâiele.
Internet Research Agency.
Eu i-am zis așa. Sună bine, nu?
Anton!
Redactorul nostru șef.
Are doctorat în relații internaționale
și știe toate limbile pământului.
Încântat, Anton.
Zi-i cu ce vă ocupați aici.
Influență. Informație.
Punctul de vedere rus pentru Occident.
Ei cred că media și elitele lor îi mint.
Caută versiuni alternative.
Mesajul nostru: noi spunem adevărul.
Rusia spune adevărul.
Ca Russia Today.
Suntem pe rețele, nu la TV.
O cafea?
Avem canapele, plante verzi...
Mese de ping-pong.
Mergi înainte, te ajungem.
Evgheni, explică-mi, nu prea înțeleg.
E vreo problemă?
- Putem vorbi? - Sigur.
Voiam să infiltrăm mințile oamenilor în Europa și SUA.
- Sigur. - Și mi-l aduci pe Anton?
- E cel mai bun. - Asta-i problema.
Occidentalii nu mai sunt interesați de politică.
Dacă vrem să-i păcălim, trebuie să le vorbim despre orice altceva.
N-avem nevoie de Anton.
- Dar de cine? - De idioți.
Dependenți.
Dependenți de net,
sfaturi de frumusețe, conspiraționiști,
orice aduce clickuri.
Tot va trebui să transmitem mesajul nostru.
Drept cine ne iei?
Comintern?
Te anunț cu regret că URSS nu mai există.
Nu mai e nicio linie a Partidului, niciun mesaj.
Doar „sârma”.
Să plecăm. Ne pierdem timpul.
Ce „sârmă”?
Cum rupi o sârmă?
O îndoi într-un sens, apoi în celălalt.
Asta vom face, Evgheni.
Cum?
Fă rețeaua și vezi cine mușcă.
Fiecare va avea o obsesie. Clickurile ne vor arăta care.
Antivacciniști, pro-viață sau pro-avort.
Nu contează. Nu vrem să convertim pe nimeni.
E de ajuns să aibă ceva care-i scoate din minți.
Și pe cineva pe care să-l urască.
E infailibil.
Fără preferințe sau argumente.
Metoda „sârmei”.
O îndoi într-o parte și-n alta până se rupe.
Am priceput. „Sârma”.
Dar pe internet lași urme.
Mai devreme sau mai târziu, vom fi prinși.
Da. Asta și urmărim.
Să ne susținem aliații e de așteptat. Dar cum vor reacționa
când vor vedea că îi susținem și pe inamici?
Or să ne creadă idioți.
Or să-și piardă mințile! N-o să știe ce-i cu ei.
Vor ști doar că le-am intrat în cap
și facem ce vrem cu neuronii lor.
Americanii au creat algoritmul.
Îl vom folosi și noi.
Mai bine decât ei.
Cei care ne acuză de complot ne vor fi aliați.
Vor clădi mitul atotputerniciei noastre.
Va fi un secret pe care toți îl știu:
rușii controlează lumea modernă.
Sunt stăpânii ei.
Asta e interesant în politică.
Orice iluzie a forței,
sporește, de fapt, puterea.
LONDRA 2013
- Boria. - Vadia.
Ai vreun mesaj?
Îmi pare rău, niciunul.
Atunci, cu ce ocazie?
De plăcere.
Ai întâlnire cu Asociația Olimpică Britanică?
Ești bine informat.
Țarul are o singură grijă acum: Olimpiada de la Soci.
M-a pus să supraveghez ceremonia de deschidere.
Există vreo medalie pentru cel mai bun asasinat politic?
Nu știu, Boris.
Important e ca Rusia să iasă prima.
Nu mă-ndoiesc.
Veți găsi voi...
...cea mai rea soluție.
Ca de obicei.
Poate n-ai un mesaj pentru mine,
dar am eu unul pentru el.
N-are poloniu, stai liniștit.
E o scrisoare pentru Țar. Vine din suflet.
Citește-o, dacă vrei.
„Te implor să mă ierți creștinește... ”
Vorbești serios?
Fac apel la credința lui și-i ofer serviciile mele.
„Bazându-mă pe experiența mea... ”
Ascultă, sincer... nu!
Vremurile s-au schimbat.
Nu mai ești în joc. Scuze dacă-s dur.
- Fac apel la umanitatea lui. - Boris, pe cine păcălești?
„Povara exilului... ”
„Timpul care trece... ”
„Moartea care vine... ”
Înțeleg.
Dar n-o să-l înduplece.
Vreau doar să-mi sfârșesc zilele în patria-mamă.
Nu poate înțelege asta?
Trebuie să plec.
Dă-i totuși scrisoarea.
Cred că ar putea merge.
Sincer.
Mi-ar fi plăcut să-i spun că o să funcționeze.
Că Țarul s-ar fi emoționat,
că am sta împreună în tribuna oficială de la Jocuri.
Îmi era drag.
Fără a fi vreun sfânt, își păstrase veselia de copil.
Țarul îi izgonise pe toți ca el.
Rămăseseră doar brutele și determinarea lor sumbră.
Cel mai rău e că am contribuit la asta.
A mers bine?
Cum s-ar fi putut?
Te-a ajutat. Ai fi putut să-i întinzi o mână.
Boris caută profit din Olimpiada de la Soci.
Mai sunt bani de făcut,
chiar dacă toți și-au umplut buzunarele.
Inclusiv tu.
Îți plac? Costumele principale pentru deschidere.
Mai important,
le-au plăcut celor de la Asociația Olimpică Britanică?
Nu contează.
Au înghițit deja Jocuri de Iarnă într-o stațiune balneară
fără nicio infrastructură sportivă.
Le-ai văzut pe celelalte?
Nu prea.
Privește. Fiecare insulă e o perioadă din istoria noastră.
Se mișcă, plutesc în aer.
Va defila toată istoria literară.
Cupolele Sfântului Vasile își vor lua zborul.
Urmează Lacul Lebedelor.
Îți place?
Vadia, Rusia aia nu există.
Cel puțin, nu acum.
Dar ei ne-au inspirat cândva.
E prea târziu.
Știi bine asta.
Nu-ți vei salva sufletul.
Ceremonia e doar masca dictaturii.
Restul sunt pretexte.
Văd clar prin tine.
Asta nu-nseamnă că nu te iubesc.
Dar n-o să-ți fiu complice.
- Vă aduc ceva? - Șampanie.
- Doamna? - La fel.
Țarul...
...îl va elibera pe Dmitri.
Ești sigur?
Mi-ai spus asta des.
Cu două săptămâni înainte de Jocuri.
Presa occidentală o să aibă de lucru.
Asta e și ideea.
Nu mă întrebi ce am făcut azi?
Nu cumpărături.
Nu e stilul tău.
Ceva mai îndrăzneț.
Lasă ironia.
Încercam să ghicesc.
Am fost la ginecolog.
Sunt însărcinată.
- Arăți... - Sunt puțin șocat, da.
De fapt, sunt bulversat.
N-am cuvinte.
RĂZBOIUL DIN CRIMEEA
Conform primelor constatări,
se crede că spânzurarea a fost cauza morții lui Boris Berezovsky.
Berezovsky a fost găsit mort aseară la reședința sa din Ascot.
Medicul legist nu a găsit nicio dovadă a unei lupte.
Accesul a fost blocat în timp ce se efectuau verificările...
...absența otrăvii chimice, biologice sau nucleare.
Așa trebuia să se termine.
Suferea enorm în exil.
Îmi va lipsi.
Proiecta o imagine detestabilă a opoziției. Era un atu prețios.
Programul ceremoniei.
Actualizat conform indicațiilor tale.
Ce e „Daft Punk”?
Muzică electronică.
Numărul unu mondial.
Doi francezi care nu-și scot niciodată căștile.
Partea asta nu era înainte.
Au cinci premii Grammy. Trebuie să fim moderni.
Corul poliției le va cânta hitul.
Transformă ceremonia într-o farsă.
Bine.
Explică-i și lui Igor de ce.
Pe asta vrea lumea să danseze. E simplu.
- Va fi penibil. - Va fi kitsch.
Trei miliarde de spectatori
așteaptă cel mai mare spectacol văzut vreodată.
Nu poate fi decât apoteoza kitsch-ului.
Kitsch-ul e singurul limbaj posibil
dacă vrem să comunicăm cu mulțimea.
- Le arătăm Rusia noastră. - Nimeni n-o vrea.
De altfel, n-ai nimic de arătat, ci doar de ascuns.
Vrem să arătăm o Rusie deschisă,
sigură pe ea, dar și zâmbitoare.
Lumea cere autoironie, nu balalaicele tale, Igor.
Înțelegi ce spun sau vorbesc singur?
Ce să-i faci...
Vadia...
...e un acrobat.
Artist pentru politicieni, politician pentru artiști.
Ai grijă, Vadia.
O să ratezi trapezul la un moment dat
și-o să te zdrobești de pământ.
Declar deschise Jocurile Olimpice de iarnă de la Soci.
Ar fi trebuit să plec chiar atunci.
Să închid cartea acolo. Ar fi fost un final bun.
Separatiștii ucraineni au profitat de armistițiul olimpic
ca să ocupe din nou Maidanul.
Cu două zile înainte de finalul Jocurilor,
l-au răsturnat pe Ianukovici, care a fugit în aceeași zi.
Haosul rezultat i-a oferit Țarului pretextul ideal să invadeze Ucraina.
Lunetiștii ruși au ucis peste o sută de oameni.
Se spune că ești vinovat.
Cine spune?
Ucrainenii.
Conform e-mailurilor tale.
Ai avea sânge ucrainean pe mâini.
În ajunul ceremoniei de închidere,
urmându-și marele plan,
Țarul a decis anexarea Crimeii.
Crimeea făcea parte din Ucraina.
Nu puteam trimite trupe într-o țară suverană.
Ați trimis soldați fără însemne.
„Omuleții verzi”, cum le ziceau colegii dumitale jurnaliști.
Tu trăgeai sforile când „Lupii” au ajuns în Crimeea.
E adevărat. Le-am dat un rol secundar.
Rolurile secundare sunt importante.
Cât timp nu și-o iau în cap.
Ai văzut steagurile noastre?
Nu le mai folosim pe cele ale Federației Ruse.
Avem alte planuri.
Nu mai suntem o federație, ci cuceritori.
Am luat Crimeea de la ucraineni.
Curând, tot Donbasul va fi rus.
E timpul să lămurim lucrurile.
Să lămurim? Serios?
Sunt un om de acțiune.
Suntem aici să sprijinim armata.
Vă vom aduce victoria.
Cine vorbește de victorie?
Scopul nostru în Ucraina nu e cucerirea.
Ci haosul.
Ucrainenii s-au amăgit că revoluția îi va duce în Europa.
Îi va întoarce în Evul Mediu.
Promisiunile Occidentului se termină mereu la fel.
Te lasă baltă la greu
și rămâi singur în ruine.
Asta-i morala poveștii.
Războiul ăsta nu se dă în realitate,
ci în mintea oamenilor, la știri.
La Moscova, la Kiev, la Berlin.
Sunteți actorii unei drame care vă depășește
și care răsună mult peste granițe.
Fie ești pionul meu, cu avantaje,
fie nu. Dar te pot scoate din joc oricând.
Iar atunci, totul va fi greu
pentru „Lupi” și afacerile tale.
Care prosperă, din câte aud.
Vă pot deranja, Vadim Alexeevici?
Te rog.
Cum a fost la Lugansk? Bine?
Sigur ai citit deja rapoartele.
Avem noutăți de la americani.
Ce noutăți?
Au o listă neagră cu indezirabili.
Ești și tu pe ea.
Va trebui să uiți de New York o vreme.
Când încep sancțiunile pentru Crimeea?
Luni.
Perfect, oricum nu-mi mai plăcea.
Am mai auzit ceva.
Spune.
Va fi oficial mâine.
Ești și pe lista europenilor.
Paris...
...Londra...
...s-a terminat.
Mi s-a spus c-o să-ți lipsească Napoli.
Nu te mai rețin.
Ai de luat măsuri.
Și repede.
Lonia, ai aflat?
Da, se anunță diseară sau mâine.
Fără interviu, doar un comunicat. Notează.
„Văd aceste sancțiuni ca pe un Oscar al întregii mele cariere politice.
Înseamnă că mi-am servit țara cu onoare. ” Punct.
Atât. Mulțumesc.
Ksenia?
Fă-ți bagajele. Vin în 15 minute.
Peste câteva ore, eram în Stockholm, pentru ultimul nostru weekend european.
Bănuiam că se va ajunge aici.
Puteai s-o eviți.
- Demisionând? - De exemplu.
Puterea e o adicție. Greu te lași.
Înainte, când spuneai asta, erai ironic.
Nu și acum.
Nu e nicio ironie.
Războiul din Ucraina e ca restul.
Nu l-am vrut. M-am și opus.
Dacă zici tu.
Da.
O spun.
Și zic și că, odată decis de Țar...
am făcut totul ca să reușească.
Din obișnuință.
Din orgoliu.
Și pentru că puteam.
Fără scrupule.
E adevărat.
Așa a fost de la început.
Cu bombele din Moscova și războiul din Cecenia.
Cu arestarea lui Dmitri și căderea lui Berezovski.
Și acum, cu crimele de pe Maidan.
Nu mi-am dorit nimic din toate astea,
dar de fiecare dată m-am dăruit.
Dar ai obosit.
Rusia mi-a devorat bunicul.
L-ai cunoscut pe tata, și pe el l-a devorat.
Nu știu dacă eu voi fi salvat.
Probabil că nu.
Oricum, e prea târziu.
Dar copilul nostru va fi salvat.
Ksenia?
Ksenia!
Nu m-am dus niciodată cu drag la Novo-Ogariovo.
Ambianța austeră mă deprima.
După Stockholm, aproape că n-am mai fost pe-acolo.
Încrederea unui prinț nu e un privilegiu,
ci o condamnare.
Îmi jucasem rolul, nu mai eram de folos.
Pur și simplu, s-a dezobișnuit să mă vadă.
Asta a fost tot.
Se trezește devreme, mănâncă ouă proaspete
de la ferma patriarhului Kirill.
Acolo citește notele confidențiale și dă ordinele.
Apoi înoată un kilometru.
Primii vizitatori îl așteaptă lângă bazin.
Miniștri, consilieri, directori.
Coloana oficială pleacă abia după-amiaza.
Străzile sunt închise înainte cu 30 de min.
Până la Kremlin, Putin străbate o capitală încremenită.
Abia atunci începe ziua.
Care se încheie uneori în zori.
Un singur om nu doarme niciodată
și toți cei care contează îi veghează somnul.
Ca pe vremea lui Stalin.
Cine-i acolo? Cine e?
Bună, draga mea.
Pot să mă joc cu Matchka?
Desigur. Nu ne deranjezi.
Unde e?
Unde a dispărut Matchka?
- Sub masă? - Nu.
- Nu e sub masă? - Nu.
- Sub pernă? - Nu.
- Ești sigură? - Nu.
- E sub pian? - Nu.
Uite-o! Acolo e!
Toată fericirea mea e adunată în ea.
Tati...
ce-ar spune Matchka dacă ar vorbi?
Cred că ar spune:
„M-aș distra mai bine cu un iepuraș. ”
- Tati! - Ar spune:
„Te iubesc nespus, Anja.
Vreau să mă joc doar cu tine. ”
Nu mă omor după pisici.
Dar cât timp o s-o fac fericită?
N-am cunoscut frica până la ea.
De când am văzut-o, trăiesc într-o teroare continuă.
Viața mea e în mâinile ei, nu invers.
Fiica mea nu numără orele sau zilele.
Am trăit mereu în viitor.
Ea mi-a dăruit prezentul.
VRĂJITORUL DIN KREMLIN
După romanul lui GIULIANO DA EMPOLI
Traducerea și adaptarea: jarvis